De gamle dukker!
Hendes smykkeskrin!
- Hvad skulle du med det? - Ikke noget.
Du ville beholde det. Helt ærligt, Sole.
Det må du ikke tro. Jeg tog ikke kufferten.
Hvad gør den så her?
- Da jeg kom hjem til moster Paula... - Hvad så?
Det havde jeg aldrig troet.
At du ville stjæle mosters ting, før hun var i jorden. Det er skamløst.
Raimunda, gå ikke!
- Vi må have et køleskab til. - Hvad med at bruge det på lageret?
Det virker ikke.
- Motoren kører. - Ingen må gå derind, heller ikke dig.
Jeg skulle hente en hammer.
- Har der været andre? - Det tror jeg ikke.
- Du sagde, du havde fjernet ham. - Jeg har ikke kunnet endnu, Paula.
Tror du, jeg er glad for at have ham derinde?
Paula, gør dig i stand. Folk kommer om en halv time.
Er du ikke nået længere?
- Jeg er ikke i festhumør. - Det er arbejde.
Vær ikke sådan et dovendyr. Kom, skat. Jeg hjælper dig.
Hvad nu?
Jeg kan ikke glemme det, når han ligger der.
Du driver os begge to til vanvid.
Du ved ikke, hvordan det er at dræbe sin far.
Paco var ikke din far.
Du må ikke lyve mere, selvom det er for min skyld.
Jeg lyver ikke. Paco anerkendte dig som sin datter.
Men han vidste, han ikke var din far.
- Så sagde han altså sandheden? - Ja. Men det gør det ikke bedre.
Paula, jeg lover at fortælle dig det hele engang.
Men nu hjælper det ikke at sidde her.
Hvem var min far?
- En fra landsbyen. - Kender jeg ham?
Han er død.
Jeg lover at fortælle dig alt. Jeg lover det.
Det husker jeg.
- To mojitos. - De er på vej.
Hvad siger du? Også to mojitos?
Den er med citron. Det er perfekt.
Vi skal bruge flere glas. Er Paula ikke smuk?
Her.
Tak.
Den er god! Jeg kan ikke tåle mere.
Din kavalergang og mine mojitos kan gøre os rige.
Vi skulle holde åbent om aftenen og live kvarteret lidt op.
Vi får se. Nu skal de her være tilfredse. Tag en mojito.
- De må ikke se dig. - Jeg vil se Raimunda og pigen.
- Jeg så kun deres fødder. - Og sikket postyr du skabte.
Er det restauranten?
Jeg vidste ikke, det gik så godt.
Det har hun fortjent. Den arme pige har ikke haft det let.
- Bliv i bilen og duk dig. - De kan ikke se mig her.
Hvad gør du her? Det glæder mig.
Jeg kom med moster Paulas ting.
Holdet fejrer, at deres film er færdig. Jeg har lavet mad til dem.
Vi sætter kufferten væk. Hvorfor kom du?
Jeg ville aldrig tage noget fra moster eller skjule det.
Det ved jeg. Undskyld. Jeg taber altid fatningen.
- Hej, moster. Vil du have noget? - Nej.
Jeg kan se det klare skær fra lysene i det fjerne -
- som betyder, jeg er hjemme.
- Kan du huske det? - Selvfølgelig.
- Jeg har ikke hørt dig synge længe. - Jeg har aldrig hørt det.
- Har du ikke? - Nej, mor. Aldrig.
- Vil du gerne? - Selvfølgelig.
Så ...
Utroligt.
- Hvor skal jeg sidde? - Der.
Ti stille og sæt jer. Hun vil synge.
Godaften.
Jeg vil gerne takke filmholdet for det arbejde, I har givet os.
Tusind tak.
Det er længe siden, jeg har sunget. Men nu gør jeg det, og så må vi se.
Jeg er bange for mødet -
- med den fortid, som kommer igen og forener sig med mit liv.
Din mormor lærte hende den sang til en audition for piger.
Jeg er bange for natten ...
...som, fuld af minder -
- lammer mine drømme.
Men den rejsede på flugt må standse en dag.
Og selvom glemslen, som knuser alt -
- har dræbt mine illusioner-
- har jeg stadig et ydmygt håb -
- som er alt, hvad mit hjerte rummer.
Vende tilbage...
...med rynker i panden og med tidens sne som sølv i mit hår.
Føle -
- at livet er flygtigt, at 20 år er intet.
At det brændende blik, som vandrer i skyggen, vil finde dig.
Leve -
- med en sjæl, der klynger sig til et sødt minde -
- som jeg græder for på ny.
Autos Amigo.
Goddag. Jeg så Deres annonce. Jeg ville gerne leje en varevogn.
- Hvilken og for hvor lang tid? - Den billigste. Det er kun for en dag.
Ja?
Señora Raimunda?
Ja.
Emilio sagde, De kunne vise mig restauranten. Jeg hedder Carlos.
De skulle have ringet noget før.
Der er en nabo, der har overtaget den.
Det sagde Emilio ikke.
Han ville vel være helgarderet.
Kan jeg tale med den nye lejer?
Hun har fri i dag desværre. Emilio vil forklare Dem det hele.
Tak.
Farvel.
- Ja? - Emilio? Det er Raimunda.
Har nogen kigget på restauranten?
Jeg tror, han vil bruge den som skalkeskjul.
For hvad?
Narkohandel eller et bordel.
Da jeg sagde, den ikke gik godt, blev han kun glad.
Hvorfor sagde du det?
Emilio, jeg ville ringe til dig. Jeg håber, du forstår det.
Jeg ved, man ikke gør sådan noget, men jeg har overtaget restauranten.
- Hvad mener du? - Jeg kan forklare det.
Det er at gå over stregen, Raimunda.
Du misbrugte min tillid.
Det er ingen undskyldning, men jeg var desperat.
- Nu Paco er rejst ... - Er Paco rejst?
Ja. Vi havde et kæmpe skænderi. Jeg tror ikke, han kommer tilbage.
- Han gik, samme dag du rejste. - Hvordan klarer du den?
Jeg prøver at holde hovedet oven vande.
Vi finder ud af det.
Sig, hvad jeg skylder dig, så sender jeg det. Men giv mig et par dage.
Ja? Hvem er det?
Agustina. Jeg er i Madrid, og jeg vil gerne se dig.
Jeg har meget travlt i dag.
- Hvad med i morgen? - Hele ugen er frygtelig.
- Sig det ikke. Jeg er på hospitalet. - Hvad fejler du?
Jeg har kræft. Lægerne sagde det i går. Jeg må tale med dig.
Jeg kommer i dag.
Jeg er på Centralhospitalet. Gud velsigne dig, Raimunda.
Gå du op. Giv den til din moster.
- Hej. - Hvad gør du her?
- Er det din mor? - Sole, kom hen til vinduet.
- Hvad nu? - Du må tage Paula.
- Jeg arbejder. - Agustina er indlagt. Hun har kræft.
- Arme kvinde. - Pigen har mosters kuffert med.
Jeg skal et par ærinder. og så kommer jeg.
- Hils Agustina. Sig , du var her. - Ja, plageånd.
Må jeg komme ind, moster?
Ja, min skat.
Hvordan går det?
De åbnede mig og lukkede mig igen.
- Jeg vidste, det var slemt. - Opgiv ikke håbet.
Sikke smukke blomster.
Det havde du ikke behøvet. Læg dem der.
Raimunda, jeg må bede dig om noget.
- Hvad som helst, Agustina. - Luk døren.
Tag en stol.
Jeg har ikke langt igen.
Men før jeg dør, vil jeg vide, hvad der blev af min mor.
Hvad kan jeg gøre?
Du kan fortælle mig, om hun er i live.
- Hvordan? - Spørg din mor.
- Min mor er død, Agustina. - Ja.
Men hun viste sig for din moster Paula og passede hende. Det ved hele byen.
Ser I hende, så spørg til min mor. Det er alt, hvad jeg beder om.
Det, du beder mig om, er galimatias. Har du selv set hende?
- Nej. - Du bor endda lige overfor.
Hun gemte sig vist. Men jeg hørte tit din moster tale med hende.
Hvis jeg hører noget, fortæller jeg dig det.
Men det er ret usandsynligt.
Det skylder du mig, Raimunda. Det er alt, hvad jeg beder om.
Jeg må løbe. Jeg har travlt.
Min søster vil tale med dig. Hun er på vej.
En anden dag. Jeg har travlt.
Hun vil have dig med i tv.
Hun arbejder på "Hvor du end er".
De tænkte på dig, fordi I var veninder som børn og gik til audition.
Det er nok til tre-fire programmer med interview, musik og sang -
- fra i går, i dag og for altid.
Sig, jeg ikke bryder mig om tv.
Det gør jeg heller ikke. Husk det nu.
Ja, ja.
Russeren elsker tv.
Hun er som hypnotiseret.
Der er noget ved dårligt tv. Når jeg først kigger, kan jeg ikke stoppe.
Jeg får det værre og værre, men kan ikke rejse mig. Det er som narkotika.
Jeg ser ikke på tv om aftenen, for så sover jeg elendigt.
Det er det skrigeri.
- Kan du lide dukkerne? - Ja, de ligner noget fra en gyser.
De er meget gamle. Din mor legede med dem, da hun ventede dig.
Hvorfor boede mor ikke hos dig?
Det var småt med penge. Din morfar tog til Venezuela.
Jeg beholdt Sole, og din mor flyttede hen til moster Paula.
- Hvad har hun sagt? - Hun vil ikke tale om den tid.
- Hvordan har I det sammen? - Bedre. Men hun kan være strid.
- Hun har temperament. - Hvordan havde du det med hende?
Som lille var hun min øjesten.
Men som teenager -
- trak hun sig bort fra mig af en grund, jeg ikke kendte -
- til jeg mistede hende helt.
Din mor elskede mig ikke.
Det gør ondt, når ens datter ikke elsker sin mor.
Så nu, hvor I to er alene -
- er det vigtigt, du elsker hende og viser hende det.
Hvorfor vendte du tilbage, mormor?
Jeg var så ensom.
Goddag.
Jeg skal bruge otte meter tørresnor og noget gaffertape.
- Hvor meget tape? - Fire-fem ruller.
Javel. Fem ruller.
En, to ...
Og en hakke og en skovl.
Javel.
- Hvad så, Raimunda? - Jeg er træt.
- Og Agustina? - Skruptosset.
Hej, mor!
Hvad er der med dig? Er du sød at hente mig et glas vand?
Gør det noget, hun sover her?
- Nej, men hvor skal hun sove? - I gæsteværelset.
Paco kommer og snakker i aften. Jeg vil helst være alene med ham.
Godt.
Du sover her i nat.
Jeg går. Det bliver en lang nat.
- Du må hjælpe mig i aften. - Kan det ikke vente til i morgen?
- Nej, men jeg betaler som en kunde. - Du får rabat, skat.
- Jeg vidste ikke, du kunne lide mis. - Det kan jeg heller ikke.
Hvis du ikke er ude efter tøsesex, hvad vil du så?
Først skal vi have fryseren ud i bilen og smide den på møddingen.
- Vi kan ikke bære den alene. - Vi beder naboerne om hjælp.
Tag behageligt tøj på. Noget, hvor du ikke ligner en, der vil eksplodere.
- Den rager ud. - Sæt den ned.
- Den glider, den glider. - Nej, den gør ikke.
- Sæt den på langs. - Op med den! En, to, tre!
En, to, tre!
- Den er der. - For fanden da.
- Kom du noget til? - Nej, hvad skal jeg med en milt?
- Hvor skal vi hen? - Til Júcar-floden.
- Hvor er det? - 180 km herfra.
Det vil tage hele natten bare at køre frem og tilbage.
- Jeg betaler per time. - Bare for at køre med?
For at køre med, grave et hul, grave fryseren ned og ikke stille spørgsmål.
Tak for tilliden, men mit liv er kompliceret nok i forvejen.
Jeg er her illegalt og trækker for at overleve. Du burde have spurgt.
- Hvor meget? - Du skulle have spurgt først.
- Godt ... så giv mig aftenerne. - Hvilke aftener?
Baren om aftenen i en måned.
Det, jeg tjener, er mit, og du køber flaskerne.
Det er i orden, partner. Men ikke et ord til nogen.
- Jeg er jo din medsammensvorne nu. - Jeg har ikke dræbt nogen.
- Du skal ikke sige mere. - Det havde jeg heller ikke tænkt mig.
Flyt dig. Hit med den.
Åh gud!
Jeg er helt færdig.
Hvil dig lidt. Jeg fylder jord i.
Hvad gør du her, Agustina?
- Kan vi snakke sammen? - Jeg har travlt.
Kom.
- Hvordan går det? - Som før. Har du fundet ud af noget?
- Om hvad? - Det, jeg bad dig om.
Jeg troede ikke, du mente det.
Må jeg sætte mig?
Raimunda, hav medfølelse med mig.
Det har jeg, men bed mig ikke om tosserier.
Jeg vil bare vide, om hun er levende eller død.
Agustina, jeg forstår godt, vinden og kræften har gjort dig tosset.
Men du har ikke ret til at plage os andre. Vi har nok at se til.
Den dag, dine forældre døde i branden, forsvandt min mor fra byen.
- Er det ikke et sært sammentræf? - Nej, det er bare et sammentræf.
Din mor forsvandt om morgenen, og det var ikke første gang.
Din bedstemor måtte opfostre dig, fordi din mor aldrig var hjemme.
Min mor gik om morgenen, men det var for at møde din far i hytten.
- Det passer ikke. Ingen så hende. - Det er da klart.
Det sørgede hun for.
Raimunda, min mor havde en affære med din far.
Hvad siger du?
Det havde min mor aldrig tilladt.
Derfor flyttede hun hen til din moster.
Min mor passede moster Paula, men forlod ikke min far. Hun kom og gik.
Du var der ikke, og du havde næsten ikke haft kontakt med din mor i årevis.
Hun sagde ofte, du behandlede hende som skidt.
Jeg hørte mange ting.
En dag overhørte jeg et skænderi mellem din mor og min.
Din mor sagde, hun måtte få din far. Hun ville ikke have ham.
Og din far var sat i verden for at gøre de kvinder, der elskede ham, fortræd.
Hvad prøver du at bevise, Agustina?
At der er en forbindelse mellem dine forældres død og min mors forsvinden.
Hvorfor siger du det ikke til politiet?
De stiller så mange spørgsmål, og vi bør vaske vores snavsetøj hjemme.
Derfor vil jeg nødig i tv, selvom min søster insisterer.
Vi to må finde ud af det sammen.
Agustina, jeg skal passe mit arbejde.
Tænk over det. Hvordan går det med Paco?
Hvad? Helt fint.
- Skal moster ikke vide, vi kommer? - Hun går aldrig ud.
- Vi burde sige det. - Hvorfor?
Det er uhøfligt bare at troppe op, selvom hun er din søster.
- Hvad er der med dig og Sole? - Det handler om manerer, mor.
- Du og din moster kan rende mig. - Hvor er du vulgær!
- Hvad er det, Raimunda? - Mad til os alle tre.
- Hvorfor, Raimunda? - Hvorfor råber du? Er du døv?
- Ja, jeg er døv! - Stokdøv.
Du skal klippe mig.
Hvorfor ringede du ikke først? Jeg har en kunde.
Jeg har god tid. Og vi må tale sammen.
- Om hvad? - Moster Paulas hus.
- Må jeg se tv? - Ja, værsgo.
Vi skal have ordnet papirerne.
Mormor!
- Jeg er her. - Stille. Min mor er her.
Det hørte jeg.
Hvor er russeren?
- Hvem er det? - Hun hjælper mig.
Jeg fortalte hende, min søn er blevet smidt ud igen.
Han skar præstens dæk op. Hun gik midt i min snak og midt i hårvasken.
- Hun må være gået ud. - Hun har haft fart på.
Nu skal jeg. Hun lider af klaustrofobi, og nogle gange må hun bare ud.
- Sikken hjælp. Betaler du hende? - Nej, jeg samlede hende op.
Hun får kost og logi, og hun fik mors tøj.
- Du skal ikke samle ukendte op. - Folk udnytter hende.
Russeren lever som en dronning her.
- Hvordan gik det med Paco? - Ikke godt. Han kom efter sit tøj.
Jeg tror, han har en ny, men jeg er ligeglad.
- Hvorfor fortalte du ikke om russeren? - Jeg må have glemt det.
Det er Agustina.
hvor du end er
- Dav, Agustina. - Dav.
Vi ved fra din søster, at jeres mor var alene med jer.
Ja. Min mor var hippie.
Agustina.
- Hun giftede sig aldrig. - Hun dyrkede den fri kærlighed.
Jeres mor havde en veninde, der døde den dag, hun forsvandt.
- Hvordan døde hun? - I en brand.
Landsbyen oplever tit brand på grund af østenvinden.
Agustinas landsby er den yndige Alcanfor de las Infantas.
Den har det højeste antal sindssyge per indbygger.
Tror du, din mor var sindsforvirret?
Nej, nej.
Min mor var jo hippie, så hvis hun ikke havde det godt, rejste hun.
Og en dag vendte hun ikke tilbage.
Ja, det er knap fire år siden.
Vi er interesserede i veninden, der døde -
- da din mor forsvandt. Fortæl om det.
- Om hvad? - Den dame, der døde i branden.
- Rygtet... - Jeg tror ikke på rygter.
Jeg vil bede dig gentage det, du fortalte redaktøren.
Om den dame og hendes mand, der har med din mors forsvinden at gøre.
Det...
...vil jeg ikke tale om.
- Du kom for at snakke om dem. - Ja, men jeg har skiftet mening.
HUN KAN IKKE TRO SIN SØSTER
Du virker nervøs.
Agustina er også kommet for at fortælle os -
- at hun har en dødelig sygdom. Ikke sandt? Agustina har kræft.
Du har kræft, Agustina. Men du er blandt venner.
Giv Agustina en hånd.
Agustina har et ønske. At komme på en klinik i Houston.
Men hvis du vil til Houston, må du sige alt.
Du indgik en aftale med kanalen.
- Agustina kom hen i restauranten. - Jaså?
Hun tror, mor viser sig for os, og vi skal spørge hende om hendes mor.
Hun siger, hendes mor havde en affære med far, da hun forsvandt.
Ved du noget om det?
Nej ...
Mor fortalte mig det, efter ...
- Efter hvad? - Efter at hun opdagede det.
Sole, se på mig.
Er der andet, jeg burde vide?
Masser.
Men hvis jeg siger det, bliver du irriteret, eller også tror du mig ikke.
Jeg lover, jeg tror dig og ikke bliver sur.
Mor har vist sig konstant.
- For hvem? - Sæt dig.
Hun var hos moster, til hun døde.
Det var hende, der kaldte på Agustina og åbnede døren.
Det var hende, der lagde penge til brød ...
- Gjorde du alt det, mormor? - Ja.
Har Agustina fortalt det?
Du tror mig ikke.
Sole, Agustina er skør.
Sidst vi så moster, sagde du selv, det var utroligt -
- at hun kunne leve sådan, forstyrret og halvblind.
- Husker du ikke det? - Jo, men hvad mener du?
At moster ikke var alene.
Hvem, tror du, bagte kagerne og lagde dem i Tupperware-bøtter?
Hvem tog dukkerne og mosters værdigenstande før naboerne?
Forstår du det nu?
- Har du set hende? - Ja.
Er hun russeren?
Ja.
Hvor er hun?
Derinde.
Mor! Hvad laver du dernede?
Var du ikke død?
Jeg kom for at bede dig tilgive mig.
Jeg vidste intet, og jeg kunne aldrig have forestillet mig det.
Kom, Paula.
Min lille pige! Min lille pige.
Nu er det værste ovre. Hun har set mig, og hun afviste mig ikke, vel?
Nej.
Kom du for at bede hende om tilgivelse?
Og for at være sammen med dig.
Forklarer du mig det en dag?
Ja. Og så håber jeg, du vil forstå mig, og at du også tilgiver mig.
Mor ...
- Jeg må snakke med hende. - Skal vi så ikke gå tilbage?
- Nu? - Selvfølgelig.
- Jeg hat tit drømt om det her. - Det har jeg også.
Hvor skal jeg begynde?
Du er ikke et spøgelse, vel? Du er ikke død.
- Nej, min skat. - Sikken lettelse.
Ellers var jeg kommet for at bede dig om tilgivelse -
- fordi jeg ikke så, hvad der foregik.
Jeg var blind. Jeg opdagede det den dag med ildebranden.
- Er det rigtigt, du havde forladt far? - Ja. Jeg var træt af hans utroskab.
Om eftermiddagen, inden branden, ringede du og talte med moster.
Du spurgte aldrig til mig.
Jeg sagde til moster, du var hjerteløs.
Jeg blev ved at harcelere over dig -
- og moster forsvarede dig -
- og fortalte mig det hele.
At din far havde misbrugt dig, og at du var blevet gravid -
- og at Paula er din datter -
- og din søster.
Jeg kunne ikke tro det.
Hvordan kunne noget så uhyrligt ske for øjnene af mig, uden at jeg så det?
Og så forstod jeg det hele.
Jeg forstod din tavshed og din kulde.
Jeg forstod, at din far tog til Venezuela -
- fordi han ikke kunne leve med skammen.
Jeg forstod, hvorfor du, da du var blevet gift med Paco -
- flyttede til Madrid og ikke ville have noget med os at gøre.
Jeg hadede dig, fordi du ikke opdagede det.
Det var du i din gode ret til.
Da jeg fandt ud af det, blev jeg som en vanvittig.
Jeg tog i raseri ud til hytten.
Han lå og sov sammen med Agustinas mor. De var helt udmattede.
De så mig ikke. Jeg satte ild til hytten.
Det blæste, og i løbet af ingen tid havde flammerne fortæret det hele.
De nåede ikke at vågne.
Er asken i din grav asken af Agustinas mor?
Ja.
Bagefter flakkede jeg forvildet rundt et stykke tid -
- og gemte mig som et dyr.
Jeg ville melde mig, men først tog jeg hjem til moster Paula.
Hun havde det meget dårligt.
Da hun så mig, blev hun ikke spor forbavset.
Jeg kom fra fortiden, og der levede hun.
Hun modtog mig, som om jeg lige var gået.
Sorgen havde taget resten af hendes forstand.
Jeg kunne ikke forlade hende -
- så jeg blev og passede hende, til hun døde.
I landsbyen tror de, du er et spøgelse.
Det er det gode ved overtro.
Det var lettere for mig at gå med på idéen end at fortælle sandheden.
Jeg troede, man ville anholde mig.
Jeg forestillede mig ikke, at man ikke ville efterforske sagen og straffe mig.
Men i al denne tid -
- har jeg levet i en sand skærsild.
Meget rammende.
Det er for tidligt at tage til landsbyen.
Skal vi ikke køre ned til floden? Jeg har ikke set den længe.
- Den er tørret ud. - Hvor ved du det fra?
Der er tørke i hele Spanien, Sole. Følger du ikke med?
Vi kom her tit med madkurv. Husker du det?
Ja.
- Der var mere vand dengang. - Det sagde jeg jo.
- Skal vi spise lidt? - Ikke mig.
- Jeg tager en kage. - Det gør jeg også.
- Det var din fars yndlingssted. - Pacos?
Ja.
Det var det eneste, han savnede. Floden.
Det er godt, han ligger her.
Der er fri bane.
Hvis Paula var i live og kunne se os nu -
- alle sammen samlet, ville hun fryde sig.
- Har du altid haft så store bryster? - Ja, siden jeg var helt ung.
Jeg huskede dem mindre.
- Har du fået gjort noget ved dem? - Nej. Sikke noget at sige, mor.
- Mormor, brugte du kondicyklen? - Ja, en halv time om dagen.
- Det er sundt. - Hvad sagde moster Paula?
Hun skraldgrinede.
Vi ses.
- Det er moster Paula. - Sole, hold nu op.
Jeg ser, hvem det er. Gem mors tallerken og bestik.
- Hvem er det? - Agustina.
- Vi spiser. Vi er lige kommet. - Undskyld, jeg forstyrrer.
Kom ind.
Tak.
Godaften.
- Sid ned. - Tak.
Jeg ville sige undskyld for det i tv.
Det skulle du ikke have gjort.
Nej. Det er ingen undskyldning, men de ville sende mig til Houston.
De kan åbenbart kurere alt. Men jeg kunne ikke.
Jeg vil hellere dø hjemme alene og kunne se jer i øjnene.
- Mor, jeg går i seng, ikke? - Jo, gå du bare.
- Vil du have mad? - Nej tak.
Jeg hører, I vil sælge huset.
Det ville vi, men nu vi er her ... Her er så mange minder.
Jeg går.
Bliv dog lidt.
Jeg skal have en sprøjte hos sygeplejersken.
De sagde, jeg skulle lære at tage dem selv. Men jeg kan ikke.
Det er en skændsel, din søster ikke er hos dig.
Nævn hende ikke.
Da jeg ikke sagde det rigtige i tv, taler hun ikke til mig.
Hun er vred på mig. Men jeg er mest vred.
- Med god grund. - Jeg misunder jer.
I er så tæt knyttede til hinanden.
Irene!
- Jeg har længtes efter at se dig. - Her er jeg.
Jeg hørte, du var syg, og jeg kan forestille mig, du er ensom.
Meget.
- Hvis bare Paula var her ... - Nu tager jeg mig af dig.
Du glemte at låse. Jeg gjorde det. Har du været hos sygeplejersken?
Nej, jeg er så træt. I morgen.
I morgen vil du have mange smerter. Har du medicinen og sprøjterne?
- Ja, jeg købte det hele i Madrid. - Godt. Jeg giver dig sprøjten.
Jeg blev født i denne seng.
Her sov min mor.
Og her vågede vi over din søster Paula.
Det ved jeg, og jeg er dig meget taknemmelig.
Vi må tale sammen, Irene.
Om hvad som helst. Men sig ikke til nogen, jeg er vendt tilbage.
Nej, bare rolig.
Tak, fordi du ikke fortalte om mig i tv.
Det er vores egen sag.
Ja. Det kommer ikke andre ved.
Hej, min smukke skat. Giv far et kys, Maddalena.
Har jeg fortalt dig historien om Pinocchio?
Det løgnagtige barn, hvis næse voksede, når han løj.
Han løj for sin far, marionetdukkemageren.
Mor, det er mig. Luk op.
Kom ind.
Jeg savnede dig. Bliver du her?
Ja, indtil det sidste. Agustina er meget syg.
Efter det, jeg gjorde ved hendes mor, vil jeg passe hende, til hun dør.
Mor, der er så meget, du skal vide. Jeg har ikke fortalt dig om Paco.
Jeg vil høre det hele, men gå nu.
Vi ses hver dag. Vi klarer det sammen.
Ja.
Jeg har sådan brug for dig, mor.
Hvordan kunne jeg leve alle de år uden dig?
Sig ikke det, Raimunda. Så begynder jeg at græde.
Og spøgelser græder ikke.